Rätt bra, va?
Lite mer balsamvinäger.
-Pappa! -Danny, låt din bror vara ifred.
Danny bråkar med mig!
Tvätta er före maten!
Nu kommer de!
Försiktigt.
Välkomna hem.
-Var är Tom? -Han fick åka till Washington.
-I kväll? -Vad trist.
Då blir det ju mer mat till oss.
-Och torget som hon visade oss... -Emilia tog med oss ut och handlade.
-Fisk, frukt och grönt - rubbet. -Vilka dofter, färger och ansikten!
Hon har lagat mat i 75 år.
Hennes relation till mat är så primal, så...sexig.
-Vanligt kaffe eller koffeinfritt? -Ta koffeinfritt.
-Trafiken var fruktansvärd. -Det var ju jag som körde.
Det gjorde hon. Hon kör som en taxichaffis.
Jag var rädd att köra ihjäl oss-
-så UD fick ta hem våra lik och du och Tom fick ta hand om pojkarna.
Tänkte du verkligen det? Du är otroligt morbid, min älskling.
Ja, men jag är bara din.
-Kom ni till Rom? -Va?
-Vi talar om Rom, Beth. -Jag trodde ni talade om Florens.
-Vi har inte hunnit till Florens än. -Är det så trist? Jo, det är det.
-Berätta nu. -Sen var det lunchen.
-Vi kom dit helskinnade. -Hon lagade lunch.
-Berätta om tomaterna. -Från hennes trädgård.
-Helt otroliga. Söta. Mjuka. -Hon krossade dem med händerna.
Knotiga händer. Den lilla tanten.
-Hon var jätteliten. 1,30 eller så. -Nej, det var hon inte.
Hon var absolut under 1,50. Hon nådde ungefär hit på mig.
-Det gjorde hon... -Och?
-Ja, tomaterna. -De var fantastiska.
-Pappa, pappa! -Ja?
-Vi vill se en video! -Fixa det själv.
-Jag kan inte. -Jo då.
-Gå och gör det. -Han kan själv.
-Den funkar inte. -Se till att teven står på kanal 3.
Jag hatar när ni skriker så där. Gå upp och prata med dem.
Då går jag upp. Jag kommer. Tala inte om Florens utan mig.
-Är allt... Var middagen... -Både lammet och risotton var goda.
-Jag kokade risotton för länge. -Nej, den var perfekt.
-Och vi har pladdrat på. Förlåt. -Jag förstår er. En härlig resa.
Det var det. Nästa gång följer du och Tom med.
Vi får jättekul. Bara vi fyra.
Barnen kan bo hos Toms syster.
När vi kom hem sa Danny och Isaac bara: Hej. Är det ni igen?
Mår du bra?
Ja, men jag tror att jag håller på att få migrän.
-Drick inte mer vin. -Jag ska inte.
Jag tar en tablett till dig.
Det glömde jag nästan... Vi köpte en present till er.
Karen...tack så mycket.
Det är tabletter. Från Siena. Vi var där en dag.
Ni ska se alla fyra ungarna på rad se "Willy Wonka" för 97:e gången.
Vad har hänt? Har jag missat nåt?
-Tom lämnar mig. -Va?! Vad är det du säger?
Han älskar mig inte längre. Han har lämnat mig och är borta.
Vad har då hänt?
-Han är kär i nån annan. -Vem?
-Gabe! -Är det nån vi känner?
-Det är nån flygvärdinna. -Är Tom kär i en flygvärdinna?
-Vad tarvligt. -Han har rest mycket. En Nancy.
-Hur länge har det pågått? -Några månader uppenbarligen.
-När fick du veta det? -I förra veckan, när ni var borta.
Han erkände. Vi grälade om hunden, han hatar hunden.
Om den tuggar på mattan är det så klart mitt fel.
Han sa att han var olycklig och alltid hade varit olycklig.
Så länge att han inte minns hur det känns att vara lycklig.
-Sa Tom det? -Vårt liv var inte hans drömliv.
Och om vi fortsatte vara gifta skulle han dö i unga år.
-Visste du det? Har han sagt nåt? -Nej! Jag hade ingen aning.
Vi var ju ute och åt tillsammans. Precis innan vi åkte.
På den indiska i Branford. Vi älskade deras kyckling tikka masala.
Vännen, det kan inte vara sant. Hur kan han? Jag fattar inte.
-Hoppa gärna in när som helst! -Jag lyssnar.
-Får ni rådgivning? -Han vill inte.
-Vill inte efter 12 år och två barn? -Han vill skiljas.
Det är ju löjligt.
Han säger att han i åratal har försökt få det att funka.
Han är utbränd och orkar inte mer. Han sa att jag har förstört hans liv.
Han är galen i dig. Jag har sett det. Man kan inte fejka nåt sånt.
Det han sa kommer inte från en som är galen i mig, tro mig.
Han är kär i den där människan. Det är han.
-Hon är allt som jag inte är, sa han. -Vad ska det betyda?
-Hon är honom helt hängiven. -Gud, vilket skitsnack!
Klyschorna väller ur hans mun.
Han sa att jag gav honom 75 procent. Hon ger honom 120.
120 procent? Räknar han i procent?
Vad är de extra 20 procenten för?
Karen...
-Gav du inte de extra 20 procenten? -Uppenbarligen inte som hon gör.
-Visste du att han var så olycklig? -Nej.
Han säger att jag ignorerade tecknen och inte hörde honom.
Om han bara hade pratat med mig. Pratat med mig på riktigt.
Han var så frånvarande. Jag trodde att det var jobbet eller jetlag.
Han satt och glodde, jag frågade vad han tänkte på och han sa "ingenting".
-Han har i alla fall gått igenom nåt. -Som vad?
Jag vet inte om jag vill prata om det.
Opassande saker. Sexsaker.
Vi gick och såg en fånig actionfilm. Inget upphetsande alls.
Tom tog min hand och la den i sitt skrev. Jag bara stirrade på honom.
Och han blev dödligt förnärmad.
-Före eller efter älskarinnan? -Det måste ha varit efter.
Det var nåt slags sexuellt djärvhetsprov och jag misslyckades.
Ännu en spik i kistan.
Med en sketen avrunkning kunde du ha räddat ert äktenskap.
-Flög han till Washington för detta? -Pappa, fixa bandet!
-Barnen! Har du sagt det till dem? -Fixa bandet, kom upp nu!
Sluta skrika, vi hör er!
-När ska du säga det till dem? -Jag vet inte.
-Kom upp! -Va?
-Du kan, Danny. Jag har visat dig. -Gabe, måste du?!
-Jag går upp. -Nej, jag går!
Sluta skrika! Jag kommer!
Alla semestrar vi har haft på Martha's Vineyard.
Ni två träffades där.
Vi hade så trevligt där.
Minns du sommaren när du och Karen båda väntade barn?
Hur kan han bara lämna allt? Jag begriper det inte.
Jag hämtar ungarna. Vi måste åka hem.
Har du sett en till sån här?
Beth...
Jag är ledsen.
Du tyckte att Tom inte skulle gifta sig med mig.
-Det är okej. Tom sa det till mig. -Det har jag aldrig sagt.
Jag undrar bara om du hade rätt.
Beth?
-Ska vi inte äta dessert? -Det är sent. Vi måste hem.
-Nej, de sitter som fastklistrade. -Du behöver inte köra hem.
-Nej. Vad ska jag hem till? -Vi tar det vid öppna spisen.
-Förlåt att jag belastade er med det. -Var inte dum.
-Det var väl det sista ni väntade er. -Herregud, ja.
Lägger du upp?
-Det ser gott ut. Vad är det? -Limone, mandorle, polenta.
-"Mandorle"? -Mandel.
I stället för vetemjöl tar man polenta.
Det är jättegott.
Jag tycker att den är suverän.
Om jag vispat äggen lite till hade den inte blivit lite fluffigare då?
-Nej, jag tycker den är god. -Den är underbar.
För mycket vanilj.
Det är möjligt.
Det känns mycket bättre nu när jag har sagt det till er.
Hela kvällen trodde jag att jag skulle sprängas.
-Ni är mina bästa vänner. -Klart vi är.
Mina bästa vänner i hela världen.
Gud, vad gott det är.
-Hej då. -Vi ses, farbror Gabe.
-Kom, det regnar. -Hej då, ungar.
Kör försiktigt.
Hoppa in. Ta ner fötterna från sätet.
Kom, sömntuta.
Kom, Laurie!
Snälla Laurie...! - Ner, Sarge.
-Jag orkar inte borsta tänderna. -Jag bryr mig inte.
-Så jag behöver inte? -Nej, gå bara och lägg dig.
Sov gott.
Vad tycker du om shirazen?
Sträv.
Det tycker jag också.
Kan du föreställa dig hur det är?
Man lever hela sitt vuxna liv med nån.
Och så visar det sig att den människa som man anförtrott sitt öde åt-
-är en bedragare. Kan du föreställa dig?
-Vi känner inte till hela historien. -Han var trolös och bedrog henne.
Det kan inte vara så enkelt. Det är det aldrig.
Den ormen!
Du talar om en som du för två timmar sen tyckte var jordens salt.
Jag hade fel. Tänk vad fel jag hade. Har jag nånsin haft så fel om nån?
Vad säger det om mitt omdöme?
-Han är den du har älskat i åratal. -Nej, det kan han inte vara.
Jag börjar tro att han aldrig har varit det. Han är väldigt förförisk.
Han fick oss att tro han var lojal. Sympatisk, kärleksfull, en bra pappa.
Han är allt det, men han har felat.
Det är mer än så. Hur kan jag se honom i ögonen igen? Det går inte.
Ska vi överge min äldste vän?
Gör precis vad du vill. Men jag kan inte se på honom mer.
Han är kanske illa ute. Det är han kanske.
Vad vore vi för vänner om vi utan vidare straffade honom?
-Beth straffar honom bra själv. -Hon är den förorättade parten.
Vad betyder det? Att vi bara kan vara vänner med henne?
Jag kan inte vara vän med honom. Var vän med honom om du vill.
En som beter sig så kan man inte lita på.
-Du är så sträng. -Nej, men jag har mina principer.
-Kan man inte förlåta honom? -Det är oförlåtligt.
Det är för enkelt. Han får ta det.
Jag får aldrig bli din ovän.
Om du hade gjort nåt sånt hade du åkt ut härifrån.
Det blir inget sova i arbetsrummet.
Om han vill decimera familjen förtjänar han inte att sova i huset.
Så om jag i ett svagt ögonblick hoppar i säng med säg en kassörska-
-och är dum nog att erkänna och be om förlåtelse så kan jag fara och flyga?
Just det.
-Hade vi inte kunnat vara vänner? -Aldrig. Skojar du?
Kan vi inte vara hövliga mot varann?
-Då vet jag var jag har dig. -Som om du tvivlade på det.
Sergeant, var tyst!
Sarge... Tyst.
Duktig kille. Tyst, Sarge.
För helsicke. Ner, ner!
Sarge, gå och lägg dig.
Sarge, för helsicke, håll tyst nu!
Kan du inte knacka? Du kan inte komma och gå som du vill längre.
Ska du sticka, stick då.
Jag kom inte för att bråka. Jag ville bara säga hej.
-Varför är du inte i Washington? -De hade stängt flygplatsen.
-Varför sover du inte på flygplatsen? -Alla rum var uthyrda där ute.
-Alla? -Det fanns inga rum.
Du skulle ha sett kalabaliken. Jag ville inte sova på golvet.
-Ringde du inte flygvärdinnan? -Resebyråtjänstemannen.
-Visst... -Det gjorde jag.
Kunde inte hon hjälpa dig med alla sina kontakter?
Jag var 45 minuter hemifrån och ville bara komma hem.
Oroa dig inte. Jag sover i arbetsrummet.
Jag, orolig? Jag tvättade dina lakan. Jag trodde inte du skulle komma igen.
God natt då.
Dina stövlar är blöta.
Förlåt.
Jag tittade till barnen. Sammy snarkar som fan.
Han är lite förkyld och fick alvedon innan vi åkte till Karen och Gabe.
-Flytande eller tablett? -Flytande.
Lät han dig? Som han protesterade. Minns du hur han knep igen munnen?
Jag vill vara ifred nu, om jag får.
-Hur var middagen då? -Fantastiska recept från Italien.
-Pumparisotto och grillat lamm. -Det låter gott.
-Du fick inte med nåt hem? -Nej.
-Hur är det med dem? -Bra, som vanligt.
De tjatade om Italien. Tur jag slapp diabilderna.
Vad sa du? Om varför jag inte kom.
-Jag sa att du var i Washington. -Godtog de det?
-Varför skulle de inte godta det? -Vad sa de?
-Om vad? -Om att jag inte kom.
-De beklagade det. -Vad då?
Att du inte kom! Ska du korsförhöra mig nu?
-Jag är trött och ska sova. -Jag vill bara veta vad ni talade om.
Italien och så. Och en känd kvinnlig kock som de ska skriva i Times om.
Och?
-Massa saker. Vad pratar vi om? -Jag vet inte. Vad?
Filmer. Barn. Pengar. Nyheter. Vad vi har sett och läst.
-Karens mamma ska starropereras. -Var det allt?
-Jag vet inte, jag minns inte... -Hela kvällen utan ett ord om oss?
-Du är otroligt paranoid. -Är jag?
Jag orkar inte med det här.
-Du sa det till dem. -Va?
Du sa det. Det ser jag på dig.
Jag skulle inte ha litat på dig. Vi skulle säga det tillsammans.
-Varför åkte du till älskarinnan då?! -Var var barnen när du sa det?
-Inte vet jag. -Satt de där?
-Nej, de var uppe och såg en film. -Vad såg de? Vilken film såg de?
-Jag vet inte. -Vet du inte vad dina barn såg?
Det var Willy Wonka.
Så barnen är där uppe och ser Willy Wonka, och du är var?
Jag vill ha hela bilden. Är du i vardagsrummet?
-Vid bordet. -Under middagen?
-Precis före desserten. -Vad var det? Desserten.
En citron-mandel-kaka gjord på polenta.
-Var den god? -Ja!
Så du satt där. Berätta!
Vi satt där och...jag bröt samman.
-Alla bara flög ur mig. -Vad då?
-Jag vill veta vad du berättade. -Nu vet de. De hade fått veta det.
Nu har du fördelen. De hörde din version först och tar parti för dig.
-Det är ingen som tar parti för nån. -Du har gjort dem partiska mot mig.
-Nej, jag var väldigt opartisk. -Du satt där och slog på tårarna.
Det gjorde jag inte alls. Jag la fram fakta och de sympatiserade med mig.
-Klart, du fick över dem på din sida. -Nej då, sluta säga så!
Jag berättade vad som hade hänt.
-Allt? -Ja.
-Vad sa de? -De var chockade. Och ledsna.
-Var de? -Våra bästa vänner var skitledsna.
-För din skull för att jag är elak. -För allas skull, för barnens.
Sa du hur du har knäckt mitt självförtroende?
Hur du har vägrat lyssna? Jag har ropat och ropat på hjälp.
-Genom att knulla flygvärdinnor? -Hon är inte flygvärdinna!
-Kunde människor höra dina rop? -Pressa ner och kastrera mig igen.
Kastrera? Jag fattar inte hur en som jag har varit gift med i tolv år-
-och fått barn med kan få ur sig sånt banalt skitsnack.
-Du vägrar att lyssna nu också. -Jag lyssnar!
Säg att din älskarinna ger dig såna idéer och att du inte hittat på det.
Var inte så överlägsen!
Du är överlägsen och har aldrig tagit mig på allvar som konstnär.
-Du har aldrig stöttat mig. -Jo, så länge vi var gifta.
Jag byggde ateljén åt dig på vinden. Det vete gudarna vad du gör där!
Jag har bara velat ha din respekt. För mig och för min konst.
-Din konst...! -Det är inte lönt. Försvinn nu!
Vet du hur det är att stötta nåt som man inte tror på? Utmattande!
Allt ljugande. Ljugandet för dig och för mig.
Skulle jag ha sagt att jag tyckte att din konst var kass?
Att det var en ursäkt för att slippa jobba och göra nåt av ditt liv?
Hur vågar du?!
Det kunde jag inte när allt hängde på att bevara myten om talang.
Vill du slå mig? Varsågod, slå mig!
Släpp mig!
-Svin! -Subba!
Satmara! Dilettant!
Se vad du har gjort mot mig.
-Se vad du har gjort mot mig! -Just nu skulle jag kunna mörda dig.
Försök om du vågar!
Du gör mig helt galen.
Grejen är att man aldrig vet hur par är när de är för sig själva.
Det vet man aldrig. Det vet du.
Det kan man inte veta.
God natt.
-Varför var du så tyst? -Vad menar du?
-När Beth pratade var du så tyst. -Jag var inte tyst, jag var chockad.
-Du lät mig sköta snacket. -Det är inget ovanligt.
Jag menar det, du brukar prata mer. Du har mer att säga om saker än jag.
Därför passar vi så bra ihop. Du pratar, jag skriver, du redigerar.
-Du undviker ämnet. -Nej.
Jag tror att äktenskapsprat är för nära dig själv och gör dig osäker.
-Det är inget trevligt samtalsämne. -Spela inte dum inför mig, Gabe.
-Jag vet inte vad du menar. -Alltid när det gäller nåt viktigt!
Muckar du gräl? Ska jag säga att det skrämmer skiten ur mig? Det gör det.
Det skrämmer mig också.
Vem fan är det?
Du kommer inte att tro mig. Jag tror att det är Tom. Det är Tom.
-Han ska vara i Washington. -Han kom nyss.
-Jag går och lägger mig. -Det kan du inte, Karen.
Han vill inte träffa mig, han är din vän.
Snälla Karen! Lämna mig inte ensam med honom.
-Hej. Jag vet, klockan är mycket... -Ingen fara, kom in.
-Jag var tvungen att prata med er. -Jag vet.
Jag har återigen trasslat till det för mig.
Det är okej, Karen. Du kan krama mig.
Jag smittas inte.
-Tack. -Beth sa att du var i Washington.
-Jag kom aldrig dit. Vädret... -Hemskt väder att köra runt i.
Det är halt. Jag hade tänkt ringa, men jag glömde ladda mobilen.
-Förlåt, Karen. -Be inte mig om ursäkt.
-Har du ätit middag? -Nej, bara en macka på flygplatsen.
-Jag fixar en tallrik åt dig. -Nej, det behövs inte. Det är sent.
-Tom har rätt, klockan är mycket. -Lugn, jag ordnar nåt enkelt.
Tack.
Ni råkar inte ha nåt kvar av citron-mandel-polenta-kakan?
-Berättade hon om den? -Ja, hon sa att den var underbar.
-Talar ni om kakor? -Ja. Varför inte?
-Jag går och lägger mig. -Vänta!
-Jag vet att det är jobbigt. -Inte alls.
Det är mycket att smälta på en gång. Du är arg på mig, det ser jag.
Det var det jag ville undvika. Ni har redan bestämt er.
-Vi skulle berätta det tillsammans. -Jag vill inte...
Det fick inte gå en natt till utan att vi pratade. Lyssna på mig nu.
Är du inte skyldig mig och vår vänskap det? Ni betyder mycket...
Jag förstår. Du körde ändå hit för att lobba för vårt stöd.
-Nej, men ni måste höra mig också. -Allt är väl rätt solklart?
Jag är inte boven här. Om du tror det kan jag berätta saker om Beth.
Din gemenhet vet inga gränser!
Sa hon att hon inte vill ta i mig? Att Beth har slutat ta i mig?
-Var arg på mig då! -Den som gör så mot sin familj...
Tror du jag splittrar min familj lättvindigt? Tror du det, Karen?
Jag vet inte vad jag tror. Hoppas hon är värd det. Det är så snuskigt.
En flygvärdinna? Kan du inte bättre, Tom?
Nancy är inte flygvärdinna!
Grejen är att du har knullat henne!
-Det är bäst du går och lägger dig. -Det är nog bäst. God natt, pojkar.
Jösses... Det är jättegott.
-Gott? -Hur gör du?
Enkelt. En natt i marinad med citron- saft, olivolja, vitlök, rosmarin.
-Lägg den på grillen och grilla. -Fantastiskt.
Du borde ha anförtrott dig åt mig och berättat vad du grunnat på.
-Skulle vi tala förnuft? -Ja.
Jag ville kanske inte vara förnuftig. Det har jag varit hela livet.
Jag har inte blivit galen. Jag mår bättre nu än på mycket länge.
-Är det bara sex? -Bara sex?
Nej, det är inte bara sex. Men självklart är det en del av det.
På sistone har ironiskt nog sexet varit suveränt.
Du och Beth? Har du och Beth fortfarande sex?
-Ja. Hur så? -Det är nåt jag inte fattar.
Jag trodde att bra sex kom av tillit, kärlek och ömsesidig respekt.
Du skojar, va? Underskatta inte raseri.
Raseri kan vara ett fantastiskt potensmedel.
Är det verkligen polenta?
Det är inget vetemjöl. Bara polenta.
Menar du att ni fortfarande älskar?
Jag hade inte kallat det älska.
-Beth hade inte tagit i mig längre. -Vad menar du?
Som när en som älskar en helt apropå lägger armen om ens axlar.
Jag gjorde ett experiment.
Jag skulle inte ta i henne för att se när hon skulle ta i mig.
Jag talar inte om sex, utan om att hålla handen, godnattpussar...
Hon ville inte ta i mig, Gabe. Inte alls.
Efter en vecka stod jag inte ut. Jag bröt samman och grät.
Jag vill inte leva hela livet och hoppas få ha sex med min fru.
Man lägger sig och tror det ska bli sex. Men så säger man nåt oviktigt-
-och hon blir arg och stämningen förstörs och det är kört.
Jag har runkat mer än nån annan gift man.
Det tvivlar jag på.
Men vem har sagt att äktenskap betyder fritt sex dygnet runt?
Jag ber inte om sex dygnet runt. Jag ber bara om lite ömhet.
-Har det funnits andra kvinnor? -Nej!
Det har inte funnits andra kvinnor. Men jag har haft många chanser.
När man reser så mycket som jag. Man är ute och reser-
-ensam, långt hemifrån... Det känns som om man inte levde i realtid.
Jag har suttit i hotellbarer och pratat-
-med en kvinnlig kollega eller en frånskild kvinna med stort hår.
Jag får dem att skratta, de är söta. Jag känner mig kompetent igen.
Jag är kanske fortfarande klok och attraktiv, trots allt.
Det finns en laddning i luften. Nåt jag inte känt sen college.
Bara en rörelse, vilken som helst, och det hade blivit sex.
Men jag sa god natt, gick till mitt rum och ringde Beth.
Med skuldkänslor. Hopp. Eller både och.
Och så fick jag skit för nåt jag hade glömt göra eller hade gjort dåligt.
Men Nancy fick mig att må bra första gången vi pratade i telefon.
Jag hade inte sett henne. Hon har ett härligt skratt och flörtig humor.
Och hon sa: "Vi har pratat i telefon i flera veckor och måste ses."
Jag tänkte: Vad sparar jag mig för? En överkritisk kvinna-
-som väntar på mig där hemma och ser besviket och anklagande på mig:
"Hur kan du vara så tanklös?"
En underbar kvinna gör mig glad, en annan kvinna får mig att må skit.
Vad hade du valt?
-Vad händer nu, Tom? -Vad menar du?
-Vad gör du? Ska du gå till nån? -Gå till nån.
-Till en rådgivare eller en terapeut? -Varför det?
Vi talar om din familj.
-Äktenskapet är slut. -Hur vet du det?
För att jag vet det. Det har varit slut för mig länge.
Så känner du nu. Men vill du inte veta att du fattar rätt beslut?
Jag fattar rätt beslut. Ifrågasätter du mitt beslut?
-Men om jag var du... -Du är inte jag.
Men om jag var du hade jag velat vara säker på att hoppet var ute.
Hur kan du bara ge upp och sticka? Jag begriper inte det. Tolv år!
-Det är du skyldig dina barn. -Jag har hållit ut för deras skull.
Det låter inte vettigt.
Tänk om det är övergående. En medelålderskris.
-Vill du inte veta om det går över? -Det här vill jag inte höra från dig.
-Om du verkligen var min vän... -Klart jag är din vän!
-Då hade du bara lyssnat. -Lyssnat? Ska jag inte säga nåt?
Jag vill inte ha goda råd eller dina åsikter. Du ska bara lyssna på mig.
Efter en sån här bomb har vi åsikter.
Jag vill inte höra dem. Jag har bestämt mig. Lyssna bara på mig.
Okej, varsågod. Prata.
Strunt i det.
Jo, prata. Jag är idel öra, mina läppar är förseglade.
Gå inte, Tom.
Jag hoppas att du aldrig får uppleva hur ensamhet verkligen känns.
Det hoppas jag att du slipper.
Stanna. Jag låter dig prata. Jag håller tyst.
Tack för maten.
-Vänta lite. -Vi ses.
-Pappa? -Isaac? Vad gör du uppe?
-Jag hörde skrik. -Vi går upp igen.
-Det lät som Tom. -Det var han.
-Han lät arg. Träffar vi honom igen? -Klart vi gör. Det är väl klart.
-Pappa, kan vi åka skidor i morgon? -Nja, vi får se.
Nästan 4,5 kilo. Jag har förstått att gratulationer är på sin plats.
-När var det? -För fem och en halv vecka sen.
-Vem räknar? -Just det.
Åtta borde räcka.
Hälsa dem där hemma.
Älskling, jag är hemma!
-Vad fina. -Ta den här.
-Har Tom kommit? -Nej, han har inte synts till.
-Din kompis Beth då? -Hon är kvar på stranden.
-Har vi vin och sprit så det räcker? -Vi behöver varenda droppe.
Har du hört avslappningsbanden som Beth hela tiden lyssnar på?
-Varför är hon så spänd? -Hon är lite nervös av sig.
Toppen. Vi presenterar henne för Tom. Tom får ner henne på jorden.
Beth är trevlig. Men Tom kan bli bra för henne. Han blir en bra man.
-Han ska bara hitta den rätta. -Och Beth är den rätta?
Kanske. Vad är det för fel på Beth?
Har du tittat i hennes skissbok?
Det skadar inte att presentera dem. Vad är det värsta som kan hända?
-Vad gör du? -Ingenting.
-Vad gör du? Men vad gör du? -Får jag inte kyssa min brud?
Kyss mig, men varför blir du alltid kåt när gästerna snart ska komma?
-Det är jag inte. -Jo då. Varför blir du det?
-Nu surar du. -Jag surar inte.
Jag hackar vitlök och du blir kåt. Vad ska jag göra åt det?
Har du provat att lägga ner kniven?
-Vad är det? -Vet du vad klockan är?
Det är dags för mig att skrämma dig. Jag måste göra det.
Ledsen. En man måste göra det han måste göra.
Ledsen, hjärtat. Så är det bara.
Det kan hända vilken sekund som helst.
Vilken minut som helst. Vilken sekund...
Det funkar varje gång.
Gabe...
-Bry er inte om mig. -Hur länge har du stått där?
-Tio minuter, en kvart. -Hur gick överfarten?
-Bra. Cykelturen blir allt längre. -Det är du som blir äldre.
Vi kunde ha hämtat dig.
-Öl? Vin? Vilket? -Öl.
-Hur är det i stan? -Bra och tryckande varmt.
-Ni ser lyckligt nygifta ut. -Det är lustigt hur det blir.
-Var är hon ni parar ihop mig med? -Sa du para ihop? Det låter billigt.
-Vi trodde ni skulle gilla varandra. -Du har redan träffat henne.
-På vårt bröllop. -Minns du i slutet?
Kvinnan som dansade helt själv och körde skumma kabuki-grejer?
Det är orättvist. På bröllopet, hon var lite full och blev oreserverad.
Jaså, är det hon? Vi hälsade inte, men jag observerade henne.
-Beth har stått under observation. -Det här är inte roligt.
-Beth har unika talanger. -Det syntes tydligt.
Jag skojar bara. Beth är trevlig och vi försöker inte para ihop er.
-Är hon här? -Hon åkte upp med oss.
Hon målar nog nere på stranden. Hon är jätteduktig.
-Jag tycker om det hon gör. -Vad gör hon?
Hon gör... Vad kallas det? Expressionistiskt, neopsykotiskt...
Gabe! Varför håller du på så här?
Vad spelar min åsikt för roll? Tom kan själv bedöma henne.
-Du är otroligt negativ. Lägg av nu. -Han frågade mig vad jag tyckte.
Vad snällt att para ihop era vänner.
Ni vill väl att vi blir lika lyckliga som ni. Det är så gulligt.
-Vad blir det för mat? -Bara en fisk och majs-sallad.
-Vad är det? -Du har solat.
-Det klär dig. -Tack. Mitt hår bleknar på sommaren.
Vad gör du?
-Var har du varit? -Ljuset vid vattnet var fantastiskt.
Jag gick ända ner till stranden. Jag älskar det här stället.
-Är det ditt första besök här? -Jag gick förbi de fina klipporna.
Klipporna glödde. Fantastisk terracotta.
Och vackra män och kvinnor sprang runt. Ljuset på deras kroppar...
Var de nakna?
Vissa av dem.
Förlåt, Beth. Det här är Tom.
Jag minns dig från bröllopet. Din dam var offentlig försvarare.
Inte nu längre. Försvarare, jo, men hon är inte min dam längre.
-Synd. -Vet inte det.
Hon verkade jättetrevlig. Jag talade mycket mer med henne än du gjorde.
-Kanske om du ägnat henne mer tid... -Vill du ha nåt att dricka?
Öl, vin? Rött, vitt?
-Rom och tonic? -Det låter bra.
-Är det ditt första besök på ön? -Ja, jag förstår folks entusiasm.
Denna otroliga kombination av sand, klippor och kullar. Som Skottland...
Har du varit där? Inte jag heller. Jag har kommit hit... - Hur länge?
-Sen första collegesommaren. Tolv år. -Då har ni känt varandra i evigheter.
Sen första dan. - Första lektionen. I frukostkön.
-Vi tyckte maten såg äcklig ut. -Redan då vitsade du om mat.
Fast nu får jag betalt för det.
Jag antar att jag ska säga att jag har hört så mycket om dig.
-Har du det? -Tillräckligt.
-Vad pysslar du med? -Jag är ännu en 31-årig advokat.
Utbränd, men jag håller ut i brist på nåt bättre att göra. Själv då?
Beth är konstnär. En jäkligt duktig konstnär.
-Hur känner du Karen? -Doubleday.
Intern-promotion. Hon skrev, jag designade.
-Är du kvar där? -Nej, jag frilansar. På Warner.
Pocket i storutgåva, direct-mail till bokhandlare.
-Om jag gör det om fem år, skjut mig. -Okej, om du insisterar.
Vad kan jag hjälpa till med?
-Hacka schalottenlök. -Vad är schalottenlök?
-Beth är en duktig konstnär. -Vad gör du? Expressionistiskt?
Eller neopsykotiskt...
-Ursäkta? -Vilken stil?
-Jag hatar etiketter. -Förlåt.
-Vet du nåt om konst? -Nej.
Varför ber du då om etiketter? Ta den som den är.
-Får jag titta? -Nej!
Man delar med sig av sin konst när man känner förtroende.
Det är en gåva.
Jag visar aldrig min konst på första dejten.
Är det en dejt? Jag tyckte ni sa att det inte var det.
Dags att rensa majs.
-Känns det annorlunda att vara gift? -Det känns lugnare. - Visst gör det?
Ja, den sociala pressen har släppt. Vi är gifta, vi är ett gift par.
Det finns ingen utväg. Man kan lika gärna slappna av och njuta.
En singel bränner så mycket energi. Man är alltid på jakt och blir synad.
Jag hade gärna gift mig och fått barn.
-Gör det då. -Singellivet är trist.
Jag ser på er och undrar vad jag är rädd för.
-Plåster? -Badrummet.
Jag är ledsen. Jag har precis slipat knivarna och borde ha varnat dig.
Det är inte ditt fel. Det är ingen fara.
-Var är patienten? -Kan ni sluta nu?
Jag skar mig bara.
Det kommer att göra mer ont på dig än på mig.
Titta på himlen!
-Vad pinsamt. Jag känner mig dum. -Varför?
Jag försöker vara en hjälpsam gäst och hamnar på akuten.
Gabes och Karens jobb är att få alla andra att känna sig inkompetenta.
Jag minns dig från bröllopet. Du dansade, det var mot slutet...
-Såg du mig? -Ja.
Jag tittade på dig. Du var vacker. Din dans, alltså. Vilken syn.
Vill du gå ut?
Ja. Låt mig ge dig en ny drink.
-Visst är det häftigt? -Det här måste du se, Tom.
Nå, vad tycker du?
Hon är trevlig. Hon är häftig. Men vad tycker hon om mig?
Jag tror att hon gillar dig.
-Ja, jag gillar henne. -Du är så djup.
-Kom ut nu, killar! -Du missar solnedgången, Tom.
Ödet kallar...
Visst är det otroligt?
Vill du säga nåt till Beth, Laurie eller Sam, gör det efter pipet.
Om du vill säga nåt till Tom, prova att ringa 202...
I EMILIAS KÖK
ROMERSK MATLAGNING MED EMILIA
NYÅRSDESSERTER
VÅRSALLADER
När man lovar sin dotter att ringa vid åtta och klockan blir över åtta-
-och sen nio och tio... Hon var helt förtvivlad och grät.
Han är ute med älskarinnan och Laurie lämnar gripande meddelanden.
-Han fattar ingenting. -Ringde han?
Klockan ett. "Hälsa Laurie att jag är ledsen."
Ring när din dotter är vaken och säg det själv.
Har han alltid varit sån eller blir människor dumma när det tar slut?
Män säger inget på åratal och när de slutligen gör det säger de bara adjö.
Du och Gabe pratar.
-Du ser jättebra ut. -Tack.
Vi var oroliga. Du försvann bara.
Jag trodde ni var less på mig. Jag började bli less på mig själv.
-Gabe! Förlåt att jag är sen. -Det är ingen fara.
-Kul att se dig. Det är veckor sen. -Månader.
-Öl? -Mineralvatten. Är Karen sur på mig?
-Det kan man säga. -Hon är långsint.
Ja, det här är nog personbästa.
-När kom du till stan? -I morse. Nancy följde med.
Hon älskar New York. Vi ska ut, se några shower.
-Så du träffar inte barnen? -Jag har dem nästa vecka.
Jag rör inte tiderna. Om planerna ändras blir det Nürnberg-processen.
-Du ser bra ut. -Jag mår bra. Jag springer igen.
Nancy och jag går upp vid sex, springer sju-åtta kilometer, går hem-
-älskar i duschen, går till jobbet. Det har ändrat min syn på vardagen.
Säkert de uppfriskande duscharna.
-Herrarnas bord är klart. -Sätt det här på notan.
-Sa jag att jag går ut med en karl? -Din rackare! Vad heter han?
-David. -Hur mötte du honom?
Vi möttes faktiskt för tio år sen.
-Han och Tom jobbade ihop. -En advokat till?
Man kan ju inte få allt.
Han ringde av en händelse för att prata med Tom.
Hans äktenskap var också på fallrepet.
Vi möttes över en drink och jag har träffat honom sen dess.
Bra att du roar dig lite.
Det är faktiskt lite allvarligare än att roa sig.
Förlåt. Vad dumt. Det är som på gymnasiet.
-Hur länge har det pågått? -Ett par månader.
Han lär mig åka rullskridskor.
Jag börjar bli duktig. Vi tar ledigt eftermiddagar och åker längs kanalen.
Har du knäskydd och hjälm? Man kan göra sig riktigt illa.
-Vi ger dig och Gabe en lektion. -Jag kan se Gabe!
David är så full av liv, så öppen och optimistisk. En härlig lekkamrat.
Och Tom har knappt flyttat ut.
Ville du inte vara ensam ett tag?
-Jag var ensam i mitt äktenskap. -Men att bli ihop med nån direkt...
-Jag är kär i honom. -Hur kan du vara det?
-Det är jag. -Ni har precis träffats.
Jag mötte honom för flera år sen. Vi hade etablerat kontakten.
Jag kan förstå spänningen, det kan jag förstå.
Men kärlek?
-Jag blev kär i Tom första helgen. -Och se hur det gick. Förlåt.
Jag tycker bara att du ska akta dig. Du är väldigt sårbar just nu.
Jag gifter mig med honom.
David är inte Tom. Han är en helt annorlunda människa.
Han döljer inget för mig. Man får det man ser.
Han pratar med mig och berättar vad han tänker. Han släpper in mig.
Jag vet vad jag gör. Han är den man som jag var tänkt att leva med.
Jag stod ut med Tom för att få David.
-Du borde ge det mer tid. -Jag vill inte försitta chansen.
Varför bryr jag mig? Det här är min chans att få ett riktigt äktenskap.
Ett äkta kompanjonskap. Du vill inte att jag får det, va?
-Vad hemskt sagt! Klart jag gör. -Jag känner mig hel.
Och på rätt spår för första gången. Och vad gör du? Du underminerar mig.
Jag tänker bara på ditt bästa. Prova på att leva ensam ett tag.
-Vad är så bra med att leva ensam? -Jag hade lärt känna mig själv.
Lätt för dig att säga. Du har Gabe. Du har ett liv.
-Du älskar när jag har problem. -Det är inte sant.
Du behöver det. Alla Karen behöver en Beth.
-Nu är du orättvis. -Jag var sopan, befriande inslaget.
Du fick vara lilla fröken perfekt. Allt var som det skulle vara.
Jag visste inte att du kände så.
Vi kan inte alla vara som du, Karen. Gudarna ska veta att jag har försökt.
Men hur hårt jag än kämpar så förblir jag mitt gamla jag.
Det fanns inget vi tyckte mer om än att bjuda hem er på mat.
-Du är min familj. -Jag vet.
Jag ägnade mina första 20 år åt att komma bort från min familj.
Och nästa 20 år på att göra allt för att skapa min familj. Och jag trodde-
-att om jag kunde välja min familj och göra mina vänner till familj...
Grattis.
Familjen du valde är lika jävla sjuk som den du föddes in i.
Hur är det med pojkarna?
Med dig och Gabe?
Det är bra med oss. Det är fint.
Det hon får mig att göra, Gabe...
-Kul för dig. -Hon är fantasifull, modig, klok...
Åldern betyder absolut ingenting. Jag är en 43-årig "boy toy".
När vi är ute och går kan hon lägga handen på min häck.
Utan att tänka på det.
Med Beth var sex alltid upp till mig.
Det var aldrig åtrå, utan alltid förpliktelser. Och när barnen kom...
Du vet hur det är.
Nancy behöver bara smeka mig över fingrarna så får jag stånd.
-Eller skratta på ett särskilt sätt. -Pratar ni nånsin?
Skojar du? Vi pratar hela tiden. Nancy lyssnar verkligen på mig.
Hon räddade livet på mig. Hon gav mig nytt liv igen.
Bra. Vad roligt. Det gläder mig.
-Vad är det? -Vad tänker du på?
Vad menar du? Jag lyssnar bara. Du vill ju inte att jag säger nåt.
-Sa du inte det? -När jag fortfarande var känslig.
Är du inte känslig nu? Vilka är reglerna? Förklara reglerna-
-så jag inte gör bort mig.
Vill du veta vad jag tänker på? Jag tänker på att jag hör dig prata.
Det strömmar ord ur din mun och du låter som en jävla idiot.
Jag var döende, jag höll på att mista viljan att leva. Är det inte att dö?
Mitt liv hade ingenting med mina drömmar att göra. Det var mördande.
Den eviga logistiken: Du kör Sam till tennisen, jag kör Laurie till hockey.
Det gällde som samtal hos oss. Och hunden fällde utslaget. Sarge.
Katter, fisk och marsvin räckte inte. Beth ville att barnen skulle ha hund.
Jag har hela mitt vuxna liv plockat upp all slags skit. Nu även hundskit.
-Jag borde ha blivit avfallstekniker. -Offrar vi oss inte för våra barn?
-Det är priset för att få familj. -Om man nu vill ha det.
Du och Karen ville ha det, men jag ville aldrig det.
-Vad menar du? -Stadga mig och skaffa barn.
Det var nåt som förväntades av mig och inget som jag brann för.
Som juridiken. Det var förutbestämt att jag skulle bli advokat som pappa.
Jag har alltid känt... Inte vet jag, att det livet kändes inte äkta.
Har du känt dig som en festprisse instängd i en familjefaders kropp?
Jag kan svära på att jag flera gånger har sett dig njuta av familjelivet.
-Oftast var jag bara bussig. -Bussig?
-Du vet vad jag menar. -Menar du att du fejkade det?
Menar du att du i alla år, då vi fyra uppfostrade våra barn tillsammans-
-med middagar, semestrar och filmkvällar, att du bara var bussig?
-Vad menar du då? -Du måste sluta ta det så personligt.
Hur hade du tagit det? Du sa att du hade slösat bort hela livet.
Jag menade inte dig och Karen. Jag hade aldrig menat dig.
Du är min bäste vän. Jag talar om mitt äktenskap.
Det är inte så enkelt. Vi var med: Karen och Danny och Isaac och jag.
Vi var en del av det hemska liv som du absolut måste bort från.
Isaac är helt knäckt av det. Så när du förkastar hela ditt vuxna liv...
-Det har jag inte gjort. -Jo, i grund och botten.
Jag förstår behovet. Det måste vara märkligt skönt att smula sönder det.
Jag menar det.
Du bygger upp nåt som är osäkert även under de bästa förhållanden.
Och du lyckas med det. Det får du i alla fall alla dina vänner att tro.
Och en dag sabbar du allt. Det är som när jag ser Danny och Isaac.
De häller ut alla byggklossar på golvet-
-och bygger invecklade städer. De håller på i flera timmar.
De planerar och samarbetar och bråkar... Men de gör det.
Och vad gör de sen? De river allt.
De stannar inte till för att glädjas åt eller njuta av sin bedrift.
De drar igång en fullskalig attackbombning och river fanskapet.
Jag vill bara att du är min vän och är glad för min skull.
-Glad för din skull? -För att jag tog itu med mitt liv.
-Ja, Tom, jag är glad för sin skull. -Du kan vara jävligt självbelåten.
-Jag har hört dig klaga. -Självklart. Gifta vänner gör det.
Vi skämtar om sexlivet och gnäller om fru och barn.
Men det betyder inte att vi håller på att lämna dem.
Äktenskap drabbas av stormiga perioder då och då-
-men vi försöker rida ut stormarna.
Som mina föräldrar gjorde? Som dina gjorda?
De red ut stormarna i 50 år. Är det det du vill att jag ska göra?
Vill du aldrig bara släppa allt och börja om? Kom igen, erkänn det.
Klart jag vill. Men känslan går över. Nyckeln till civilisationen är nog-
-att stå emot impulsen att släpp allt Tänk om allas id löpte amok.
Jag säger bara att du inte ska göra det jag gjorde.
Jag var så full av förnekelse och resignation. Jag känner igen tecknen.
-Varför gör du det här? -Jag är din vän.
-Jag vill inte att du vaknar... -Du fattar inte.
Jag klamrar mig fast vid Karen. Ett liv utan henne är inget för mig.
Allt går så fort.
Håret försvinner. Midjan. Uthålligheten.
Lusten att sitta uppe och läsa eller se en film.
För att inte tala om sex.
Vill du höra nåt chockerande?
Karen är i förklimakteriet.
Just det - min älskling.
Den söta tjejen jag slappade med långa söndagar har blodvallningar.
Det verkar omöjligt.
Som unga känner vi oss odödliga. Vi gifter oss, får barn och vaknar-
-förfärade över dödligheten. Deras, vår. Det är allt vi ser.
Sen oroar vi oss för dem. Deras trygghet, vår egen.
Krockkuddar, flygolyckor, pedofiler.
Under medelåldern vill vi ha tillbaka det bekymmersfria livet som slarver.
Nu vill vi ha tillbaka det. För nu inser vi hur flyktigt allt är.
Och det känns fel att så mycket är borta när så lite återstår.
Så vissa av oss försöker återfå medvetslösheten, vissa av oss...
...förstör sin familjelycka och vissa av oss börjar spela piano.
Jag spelar piano.
Vi gav varandra ett löfte. Inte ett äktenskap, men nåt liknande.
Vi skulle bli gamla och tjocka alla fyra och se barnen bli stora.
-Och gråta på deras bröllop. -Det är ju inte så att jag är död.
Jag trodde att vi var tillsammans om det här. Livet ut.
Jag finns här fortfarande. Fast inte med Beth.
-Hur är det med Beth? -Bra, antar jag.
Vi har inte setts så ofta på sistone. Karen äter lunch med henne i dag.
Har du träffat David? Han som hon gått ut med.
Han är faktiskt trevlig. Jag är inte sur på honom.
Han väntade i alla år och fick till slut det han ville ha.
Han föll pladask för Beth. Han var dökär. Det måste hon ha sagt.
Det skumma är att vi kunde ha gjort slut när de hade sin pryl.
Men vi höll ut. Och tio år och två barn senare är de ett par igen.
Nancy och jag ska ut och shoppa.
Hon hatar mina slipsar och gav mig den här i julklapp. Följ med.
Nej, inte i dag. Jag hinner inte.
Är du säker? Vi går ut och äter alla fyra. Jag har barnen nästa helg.
Vi är faktiskt bortresta nästa helg.
Vi ska till min syster i New Hampshire. Vi lovade att...
En annan gång då.
-Taxi! -Vill du inte hälsa på henne?
Jag måste träffa vår agent och sen ska jag till La Guardia.
-Vart ska du? -Ut till ön och öppna huset.
-Jag önskar att jag skulle dit. -Ja. Ja, du...
Hej då, Tom.
Hälsa Karen om hon vill höra nåt från mig. Och krama pojkarna.
-Hälsa Isaac att allt ordnar sig. -Hej då.
La Guardia.
-Menade han verkligen det? -"När de hade sin pryl".
-Vad kan det annars betyda? -Försökte han inte baktala henne?
Det var inget elakt med det. Han trodde att hon sagt det till oss.
-För tio år sen? -Det sa han.
Det var precis efter deras bröllop.
Det var en så lycklig tid. Vi träffade dem nästan varje helg.
När hann hon vara otrogen?
Jag vet inte. I veckorna?
-Hjälper du till eller? -Förlåt.
Det verkade lite väl praktiskt med riddaren som plötsligt dök upp.
Varför sa hon inget till mig? Vem skulle hon annars anförtro sig åt?
Folk brukar inte diskutera otrohet. Annars vore det inte otrohet.
Hon kunde ha sagt det i dag.
Hon framställde sig som förorättad. Hennes trovärdighet hade rykt helt.
Vad säger det om vår vänskap? Vad handlade alla år om?
Ungar!
Jag säger god natt till mina karlar.
"Pojkar är väldigt konstiga, med sina små hummer-ringar."
"Och till Pauls förfäran började albatrossen springa"...
Kom och lägg dig.
..."i förberedelse för att lyfta. Paul sprang vid sidan av honom."
"Lyft inte, sa han. Lär mig flyga."
"Men albatrossen var redan i luften."
-Vad sa du? -Ingenting.
-Du spelade alltså dum igen. -Vad hade du gjort?
Jag hade sagt: "Vänta och backa! Vad då för pryl för tio år sen?"
-I det läget kunde jag inte göra det. -Vad menar du?
Jag satt där och hörde honom tjata om sitt nya liv-
-och om häftigt sex och hur underbart allt var.
Jag började känna mig så ledsen.
Är det sant, älskling?
Jag kände mig så skild från honom.
Jag kände hur jag drogs från honom.
Jag såg honom bli allt mindre och mindre.
Jag insåg att...
Jag tycker inte ens om honom längre.
Det gör jag inte. För mycket blev sagt.
Jag fick veta för mycket och jag sa för mycket.
Så kände jag det i dag med Beth.
Som om en stor del av vårt förflutna hade raderats.
Hon är så arg på mig. Jag hade ingen aning.
Jag vet inte hur vi nånsin ska komma tillbaka till det vi hade.
Är jag fördömande och intolerant?
Ska jag svara på det?
-Vad sa ni när han gick då? -Det vanliga "vi måste träffas".
-Han vill att vi träffar hon Nancy. -Herregud, det fixar jag inte.
Lugn, det blir aldrig av.
Tror du inte det?
Påminn mig i morgon att jag lovade pojkarna ångkokt fisk till middag.
-Han ser bra ut. -Hon med. Hon är snygg igen.
-Det måste vara allt bra sex. -Uppenbarligen.
Jag drömde en sak häromnatten.
Vi var här. Vi älskade och det var lika enkelt och obesvärat som förut.
-Det är det fortfarande. -Ibland.
-Vad ska det betyda? -Ingenting. Du missförstår mig.
Berätta då.
Jag vill höra om din dröm.
Vi var här i mörkret. Och det var så härligt.
Då insåg jag, jag kände i drömmen att vi inte var ensamma.
-Vad menar du? -Det fanns andra i sängen med oss.
-Våra föräldrar? -Nej, inte våra föräldrar.
Det var ett annat par och de satt bredvid oss i sängen.
De granskade oss och viskade och kommenterade och gnabbades.
-Det är lätt. Det var Tom och Beth. -Nej, inte Tom och Beth.
Det var vi.
Vad menar du?
Båda paren var vi. Två versioner av oss.
Unga och medelålders i samma säng på samma gång.
Är det allt du har att säga? Några tankar?
-Nånting? -Jag vet inte vad jag ska säga.
Toppen. Vad bra.
God natt.
Älskling, kom igen.
Varför kan du inte prata så fort vi ska prata om oss?
Vi kan prata om alla vi känner och om allehanda problem. Men när...
Du är jäkligt vältalig om somligt-
-men anförtror jag dig en avslöjande dröm så har du inget att säga.
-Jo då! -Säg nåt då!
Det är nåt om det som händer med par.
Vad då?
Den oundvikliga...utvecklingen.
-Oundviklig? -Ja. Jag tror att den är det.
Och vad är det? Definiera utvecklingen
-Vill du att jag... -Ja, säg nåt! Du måste säga nåt!
Jag tror att det är det som händer-
-när livets praktiska detaljer börjar uppväga otvungenheten.
Otvungenheten? Är det det?
-Måste de göra det? -Jag tror det.
-Varför?
Man får barn, måste betala lånen, klara deadlinen, marinera fisken...
Saknar du mig aldrig, Gabe?
-Va? -Saknar du mig aldrig?
Herregud, jo.
Klart jag saknar dig, älskling. Jag saknar dig ofta.
Hur undviker vi att komma bort?
Vet du vad klockan är?
Det är dags för det där igen. Jo, jag är rädd för det.
-Inte i kväll, Gabe. -Det är dags att skrämma dig.
-Så är det bara. -Snälla, nej.
Det kan hända när som helst nu. Vilket ögonblick som helst.
Ledsen, tjejen, men en man måste göra det han måste göra.